УЖАСНО СИЛНО И АДСКИ БЛИЗО
В момента има повече живи хора, отколкото всички умрели в историята.
Обаче броят на умрелите се увеличава.
Един ден вече няма да има място къде да ни погребат.
Защо не направят подземни небостъргачи за умрели?
Ще ги разположат под надземните, които са за живите хора.
Ще погребваме хора стотици етажи надолу
и така светът на мъртвите ще бъде под този на живите.
Никой ли не знае, че ковчегът е празен?
Поне да го бяхме напълнили с обувки.
Това е псевдо-погребение. Като за златна рибка.
Точно такова е, Оскар. - Но няма никакъв смисъл!
Ако можеше да слизаш с асансьор при починалите си близки,
както минаваш по моста, за да видиш приятелите си в Бруклин
или ферибота до Стейтън Айлънд?
Някога татко ми каза, че Ню Йорк е имал Шести квартал,
точно до Манхатън.
Но вече не може да се ходи там,
защото е отплавал и никой не знае къде е.
Имаш се за много умен, нали?
Да намерим Шести квартал.
Добре.
И? Какво? - Как какво?
Какво да търся? Какви са следите?
Вдигаше рамене, сякаш нямаше идея за какво говоря.
Много ми харесваше.
Това бе любимата ми игра с татко.
Наричахме я "Разузнавателна експедиция".
Намерих нещо от всяко десетилетие на 20-ти век.
Страшен си.
Страшен е!
Търсенето на Шести квартал беше най-великата експедиция.
Чудесно, имам си любител етимолог, франкофил,
любител археолог, компютърен консултант.
Защо все любител? - Това е комплимент.
Любител пацифист.
Любител изобретател. - Изобретател. Това е добро.
Добре, готов си.
Татко ми правеше така експедициите, че да трябва да говоря с хора,
като знаеше, че ми е трудно.
Какво искаш?
Как мислиш? - Може да са ти от полза.
Ще ми кажеш ли поне дали съм на прав път?
Но ако не ми казваш, как ще съм прав?
Може да се погледне и по друг начин:
как да не си прав?
Заповядайте. Много благодаря.
НЕПРЕСТАННО ТЪРСЕНЕ
Сентръл парк не е бил там, където е сега.
Татко казва, че лежал в центъра на Шести квартал.
Забили дълбоко в земята огромни куки
и паркът бил изтеглен от всички нюйоркчани,
като черга, от Шести квартал чак до Манхатън.
Открих нещо. Край!
В кой сектор, Оскар? Край!
Зона 3-Е. Край.
Татко казва, че само заради следите в Сентръл парк знаем,
че Шести квартал изобщо е съществувал.
Това откъде е?
Бил е на баща ми. Баба ми го даде като бях малък.
Не ми е бил много от полза.
А това какво е?
Старите домашни филми на баба.
От години не съм ги гледал.
Знаеш ли как е изглеждал баща ти? - Не, идея си нямам.
Ето какво знам:
бил е от Дрезден, което е в Германия,
случило му се е нещо лошо
и решил, че не е готов да има семейство.
И толкова? - Толкова.
Винаги ли си искал да си бижутер?
Може би съм искал да съм учен.
Няма и да разбера. - Защо?
Защото съм бижутер.
БИЖУТЕРИЯ ШЕЛ И СИН
Ягодовите полета. Замъкът Белведере.
А той какво търси? - Нека ти каже като го намери.
Ще обиколи целия парк и ще трябва да говори с всеки срещнат.
Ще бъде най-великата "Разузнавателна експедиция".
Не му го прави толкова трудно. - Лесното не си струва намирането.
Иначе що за човек ще порасне? - Не знам, затова имам теб.
Ще стане един от онези, дето се влюбват в първата фукла...
Внимавай! - Имах предвид красива
кестенява дама, която им нарежда какво да правят.
Като да напишеш чека. Последният е, за 71,40.
71 долара и 40 цента. - Къде отиваш?
Време за лягане!
Имало ли е наистина Шести квартал?
Ако искаш да вярваш, си намери причини.
Какви причини? - Следите, разбира се.
Какви следи? - Как какви, следите!
Сведенията за странната вкаменелост от Сентръл парк.
Невъзможният баланс на pH в онзи резервоар.
Което ни води до люлките.
Съгласно страница от архива,
под една от люлките в Сентръл парк е намерена бележка.
След множество научни тестове,
които ти си твърде малък, а аз твърде прост, за да разберем,
установили, че бележката е написана
в Шести квартал. - Какво пишело?
Фантастичен въпрос!
Да разберем.
Не се казва. Би трябвало, но не.
Може ли да видя? - Кое да видиш?
Това ли да видиш? Не?
Това бе последният ни разговор.
Дай го! - Зад теб е, отзад.
Следващият път, когато чух гласа на баща си,
бе като се върнах от училище сутринта на фаталния ден.
Откачалка!
Заради случилото се ни пуснаха по-рано от училище.
Това е ужасно.
Не бива да пушиш в лобито. Ще го закъсаш.
Точно днес няма загазване. Къде са вашите?
Някой да е в центъра?
Мама е на работа, татко е някъде на среща.
И не е твоя работа, дрънкало.
Майната ти, Оскар.
Да ми бараш кесиите!
Божичко!
Първо съобщение, 11 септември, 8:56 сутринта.
Там ли си? Ало?
Скъпа, ако си там, вдигни.
Звънях ти в офиса, но никой не вдига.
Виж, случи се нещо, но аз съм добре.
Казаха ни да стоим на място и да чакаме пожарникарите.
Сигурно всичко е наред. Ще се обадя пак,
като добия представа какво се случва.
Исках да ти кажа, че съм добре и да не се притесняваш.
Скоро ще звънна пак. Чао.
Второ съобщение, 11 септември, 9:12 сутринта.
Там ли си? Пак съм аз.
Ало?
Надявах се, да си у дома. Не знам дали чу какво стана,
но искам да знаеш, че съм добре.
Всичко е наред. Още чакаме да ни кажат какво да правим.
Пълна лудница е. Уж трябва да дойдат пожарникарите.
Ако слънцето експлодира,
няма и да разберем за осем минути.
Толкова време е нужно на светлината да дойде до нас.
За осем минути светът ще си е светъл
и още ще е топло.
Измина година от смъртта на татко
и усещам, че осемте ми минути с него
изтичат.
Демократите смятат, че Естрада е твърде консервативен
и не отговаря на въпросите им.
Естрада бе номиниран за поста през май 2001-ва.
Администрацията на Буш поиска увеличение от 4,2% за военни цели,
от 365 милиарда долара на 380 милиарда.
В това число не са включени...
Не бях влизал в килера на татко от фаталния ден.
Мама не беше и докоснала нещата му.
Всичко бе там.
НЕПРЕСТАННО ТЪРСЕНЕ
Оскар, добре ли си?
Тук е Оскар Шел. Бабо, будна ли си?
Край.
Бабо?
Тук баба. Какво има, миличък? Не можеш да спиш ли?
Искаш ли да дойда? Край.
Татко да ти е споменавал за специален ключ? Край.
Специален ключ ли?
Не, не мисля. Специален ключ, но за какво?
За какво е той? Край.
Наемателят ли си е вкъщи? Край.
Наемателят ли? Той никога не си идва толкова рано.
Баба даде стая под наем на един мъж
три седмици след фаталния ден.
Защо вратата му е винаги затворена? И защо не се запознаем?
Обича тишината.
Защо не ми казваш нищо за него?
Стар познайник от родината ми. Сега свири.
Колко време ще е тук? - Никъде не се задържа дълго.
Опасен ли е?
Ако някога го видиш, не обелвай и дума.
Може много да се разяри. Сега свири.
Какво намери, Оскар? Край.
Оскар, там ли си?
Оскар?
За някакво шкафче е.
Не е като тези. По-дебел е, труден за чупене.
Не мисля, че е за стенен сейф.
Може да е депозитна кутия, пощенска кутия.
Стар е, поне на 20-30 години.
Как да намеря производителя? - Всеки може да го е направил.
Тогава как да намеря ключалката, на която става?
Не мога да ти помогна, освен ако не пробваш на всичко, което ти попадне.
Никога не знаеш на какво ще пасне. Има милиони възможности.
Това им харесвам на ключовете. Все нещо отварят.
Един.
Не си ли на училище? - Днес е денят на д-р М. Л. Кинг.
Лъжа номер две.
Започнах да ги броя сутринта, когато казах на мама, че ме тресе.
Не искам да съм потенциална зараза за куп хора в училище.
Може да съм ходещ патоген!
Мислех си, че рожденият му ден е през януари.
Беше, сега го смениха. Лъжа номер три.
Задръж, Оскар.
Кой е "Блек"? На плика?
Познаваш ли го? Може да знае нещо за ключа.
Благодаря, че си такъв страхотен ключар.
За какво са ти, казваш? - Проект за преброяването.
Лъжа номер четири.
Защо не си на училище?
Казаха, че вече знам твърде много.
Блек, Блек, Блек.
"Блек" определено е човек. Вероятно.
Ако "Блек" е човек, тя или той някак си са познавали татко.
Но как? И как щях да намеря него или нея?
Беше ли това "Разузнавателна експедиция"?
Лагос, Нигерия. След това...
Експедициите на татко винаги включваха пътуване.
...2278,3 морски мили. - Бразилия!
Винаги ги планираше до най-дребния детайл.
Пет мили в час.
Седемстотин.
Не може да е друго.
Щом има ключ, има и ключалка.
Щом има име, има и човек.
Прибрах се.
Трябва да има ключалка.
Ще я намеря, защото той го е искал.
Ще я намеря, защото само така ще удължа своите 8 минути с него.
Може да ги направя вечни.
Направих си пакет от жизненоважни неща, с които да оцелея.
Израелски противогаз, купен от баба 2 седмици след фаталния ден.
Дайрето ми, с което да се успокоявам.
Бинокъл, естествено.
За да съм бърз, трябваше да съм лек.
Дневникът на експедицията.
Фотоапаратът от бащата на татко.
"Кратка история на времето" от С. Хокинг, която татко ми четеше.
Мобилен телефон.
Любимите ми бисквити.
Ключът, естествено.
И съобщението от татко да не спирам да търся.
И аз никога няма да спра!
Къде отиваш?
Навън. - Къде?
Казах ти, на изложението на комикси с Минч. Доскоро.
Лъжа номер пет. С изключение на "доскоро".
Вземи си мобилния и се обаждай на всеки час.
Сериозно говоря!
Не знаех какво ме очаква.
Макар да ме свиваше корема и очите ми да се пълнеха,
бях твърдо решен, че нищо няма да ме спре.
Дори самият аз.
За начало - Аби Блек, Форт Грийн, Бруклин.
В градския транспорт се паникьосвам, затова отидох пеша.
Някои неща винаги са ме затруднявали.
Асансьорът работи, гений. - Знам, тъпако.
Фаталният ден направи списъка много по-дълъг.
Стари хора. Бягащи хора.
Самолети.
Високи неща.
Такива, в които можеш да заседнеш.
Шумни неща. Крещене, плачене.
Хора с ужасни зъби.
Чанти без собственик, обувки без собственик, деца без родители.
Звънящи неща, димящи неща, хора, ядящи месо.
Хора, гледащи нагоре. Кули, тунели, високи скорости!
Неща с лампи, неща с крила.
От мостове се паникьосвам най-много.
Хайде, опитай. - Не мога.
Ако не опиташ, няма как да разбереш.
Опитай. - Не се разочаровай от мен!
Пийни си сок.
Баба ти ме доведе на тези люлки.
Любимата ми беше първа, втора,
третата отдясно.
Реших, че ще отиде най-високо от всички останали.
И когато всички се приберат
аз ще се люлея.
Ще сме само аз и люлките.
Много умувах, особено докато се науча да напомпвам.
Ще отида максимално високо,
докато не мога по-високо
и ще скоча.
За миг се чувствах свободен като птица!
Престраши се, Оскар.
Може да промени мирогледа ти. - Не е безопасно.
Няма нужда да скачаш.
Може ли да се прибираме вече?
Форт Грийн.
Форт Грийн!
Какво правиш? - Здравейте, аз съм Оскар Шел.
Познавахте ли баща ми, Томас Шел?
Нали сте Аби Блек? - Да.
Сигурен съм, че го чувате непрестанно,
но ако проверите в речника за "невероятно хубава", има ваша снимка.
Аби, опитвам се да ти кажа нещо.
Какво правиш? - Може ли да вляза?
Моментът не е удобен. - Защо?
Имам работа в момента. - Ще се кача горе и да приключваме.
Аз също. - Ти прави каквото искаш.
С какво точно си заета?
Влиза ли ти в работата? - Това риторичен въпрос ли е?
Трябваше да вляза вътре.
Ужасно съм жаден!
Лъжа номер седем.
Какво искаш да пиеш?
Ледено кафе със захар и сметана, моля.
Ще влезеш ли?
Много ги обичам.
Аз също. - Какво знаеш за слоновете?
Почти нищо. - Аз знам доста.
Локсодонта Африкана.
Тази жена е прекарала последните 10 години в Конго,
записвайки звуци от слонове, за да разбере как общуват.
Аби! Къде са всичките неща?
От миналата година започнала да им пуска записите.
Изумителното е, че им пускала
зов на умрял слон и семейството му си спомнило.
Доближили джипа и говорителите.
Как ли са се чувствали? - Не знам.
Махам се от тук. Ще звънна след 15 минути, става ли?
Плакали ли са? - Само хората плачат, не знаеш ли?
Дори слонът на снимката плаче.
Така изглежда само, вероятно е правен на "Фотошоп".
Не плачи.
Боб, как си? Аз съм супер.
Семейството как е? Страхотно.
И ние сме добре.
Да се видим в офиса към 15:00.
Кой е този? - Съпругът ми.
Сигурно го намираш за много странно.
Според мен много неща са странни.
Повтарят го и за мен непрестанно.
Дори се изследвах за Аспергерова болест.
Татко каза, че е за много умни хора, но те не могат да тичат направо.
Резултатите не бяха убедителни.
Сигурна ли си, че не го познаваш? Томас Шел?
Беше в сградата.
На 9/11.
Търся ключалка за ключ, който бе в плик, принадлежал на баща ми.
Съжалявам, не знам нищо за ключа или баща ти.
Ще ми я дадеш ли?
С голяма радост.
Мислех си, че я харесваш.
Много неща ще се променят тук.
Може ли да те целуна?
Сладък си, но надали идеята е добра.
Може ли да те снимам, за да си спомням за теб?
Как мина изложението за комикси?
Цял ден ли беше там?
Би ли отключил вратата, моля те?
Оскар, би ли отворил вратата?
Оскар?
Чуваш ли ме? Моля те да ме пуснеш.
Оскар, моля те ми отвори.
Защо искаш да влезеш?
За да ти кажа, че те обичам.
Надявах се да си у дома. Не знам дали чу какво стана,
но искам да знаеш, че съм добре.
Всичко е наред. Още чакаме да ни кажат какво да правим.
Пълна лудница е. Уж трябва да дойдат пожарникарите.
Трето съобщение, 11 септември, 9:58 сутринта.
Преживяхме това ужасно събитие, сриването на двете кули.
Както казахме и по-рано, всяка по 110 етажа.
Да ви кажа, каквото падна... - Оскар?
Оскар!
Оскар?
Добре ли си?
Да.
Рано са те пуснали от училище.
Да.
Знаеш ли какво стана?
Да.
Майка ти скоро ще се прибере.
Тук ли ще чакаш, докато си дойде?
Май да.
Искаш ли да чакам с теб?
Няма проблем.
Сигурен ли си? - Напълно.
Сигурен ли си?
Оскар. Оскар!
Баща ти да е звънял?
Има ли съобщения на секретаря?
Всички линии...
Всички линии са заети. Моля, опитайте...
Моля те, моля те.
Съжаляваме, вашето обаждане е неуспешно. Моля, опитайте по-късно.
Всички линии са заети. Моля, опитайте...
Добре, добре.
Съжаляваме, но поради претоварване не можем да осъществим обаждането.
Не знам, мамо. Казах ти вече всичко.
Болници, полицията и всички възможни номера.
Пропуснах само едно обаждане. Не, не искам да идваш.
Не искам да притеснявам още повече Оскар.
Ако ми трябваш, ще ти се обадя.
Запис.
Здравейте, домът на сем. Шел. Днес е вторник, 11 септември.
Днешният факт за деня:
в Якутия е толкова студено, че дъхът ти замръзва
с пукащ звук, който наричат "шепота на звездите".
Здравейте, домът на сем. Шел.
На никой друг няма да му се наложи да ги чуе, както на мен.
Сякаш нищо не се е случило.
Всеки път като изляза от нас, ми олеква,
защото се доближавах до татко.
Но и ми натежаваше, защото се отдалечавах от мама.
Защо ме гледаш така?
Как? - Все едно съм направил нещо лошо.
Мобилният в теб ли е? - Тук е.
Обичам те.
Сигурно е чакала, докато тръгна.
А може и да се е махнала.
Може да говори твърде тихо, за да я чуя.
Хазел Блек живееше в Хамилтън Хайтс.
Ти недей се тревожи.
Ако знаеш, че Бог се грижи за теб, защо не го изпееш с нас?
Мили Боже, помолих те да се грижиш за малкия Оскар
и аз се моля, Боже, да му се случи чудо.
Да го пазиш в любящите си ръце, докато следва своя път.
Амин.
Помни, всеки ден е чудо.
Не вярвам в чудеса.
Да намериш за къде е този ключ
ще е истинско чудо.
Започнах с прост проблем: ключ без ключалка.
Създадох система, която смятах, че ще го реши.
Разбих всичко на най-дребни детайли
и мислех за всяка личност като за число от огромно уравнение.
Може да е от сейф или шкафче.
Стар е. Може ли да опитам ще пасне ли някъде?
Обаче не ставаше.
Хората не са като числата. Повече са като букви.
А тези букви искаха да се превърнат в истории.
Татко казваше, че историите трябва да се споделят.
Точно така, крак след крак...
Предвиждах 6 минутна среща с всеки Блек,
но никога не бяха само 6 минути.
Всеки ми отне повече време, отколкото бях планирал.
Успокояваха ме заради татко.
Разказваха ми техните истории.
Ала аз не исках да съм по-добре, нито пък исках приятели.
Таекуон-до, музей, изложение за комикси.
Исках само ключалката.
...цяло и 25 разделено на 65.
156 дни разделени на 52 дава 3 години.
Не се доближавах до татко.
Губех го.
Ти да не си някой задник, бе?
Гъз такъв! Майната ви на всички в тая тъпа сграда!
Денят е доста сбъркан.
Ще звънна пак.
Четвърто съобщение...
Оскар, какво има? - Обещаваш ли да не ме погребваш?
Посред нощ е, Оскар.
Обещаваш ли да не ме погребваш, когато умра?
Няма да умираш.
Ще живееш дълъг, дълъг живот.
Сигурна ли си, че ме обичаш?
Напълно.
Тогава ме сложи в някой от ония надземни мавзолеи.
Явно трябва да поговорим. - За мавзолея ми?
Не.
За онова, което става.
Защо ти е толкова трудно да разговаряш с мен?
Ако не си забелязала, през повечето време спиш.
А през другото време забравяш за предишното.
Законовият термин е "в отсъствие". Ти си отсъстващ родител.
Това беше гадно. - Коя част?
Цялото.
Татко казваше, че истината ще те освободи.
Да, но татко го няма.
Само двамата сме. - Повече сме един и четвърт,
за да е математически точно. - Не излизай от стаята, Оскар!
Ами ако утре умра? - Няма да умираш утре.
И татко не мислеше, че ще умре утре.
С теб няма да се случи. - Откъде знаеш какво ще стане?
Нищичко не знаеш. Погреба празна кутия!
Не в това е смисълът! Споменът за него е там.
Точно това е. Татко бе просто клетки. Сега те са настилка, или река...
и в дробовете на милиони хора, които го издишват на всеки дъх!
Не става така. - Откъде знаеш как става?
Не знаеш нищо за атомите и молекулите!
Може да е част от кучешко лайно в Сентръл парк!
Стига толкова. - Извини ме, кучешки изпражнения.
Престани. - Но това е истината!
Защо да не кажа истината? Не бъди нелогична, защото той умря.
Трябва да има смисъл! - Не всичко има смисъл, Оскар!
Няма отговор на всичко!
Ти просто си глупава! Напълно е нелогично.
Това е просто кутия! Празна кутия!
Зная, че е празна кутия. Зная го!
Направих го за мен, за теб, за да се опитаме
да се сбогуваме с него.
Той си отиде, Оскар. Отиде си и няма да се върне.
Никога.
Не знам защо този мъж влетя със самолет в сградата.
Не знам защо съпругът ми е мъртъв.
Ала колкото и да се опитваш, Оскар, никога няма да има смисъл,
защото няма, няма смисъл!
Разкарай се! Ти нищо не знаеш!
Защо ме излъга? - За какво говориш?
Къде беше? - Кога?
Във фаталния ден.
Знаеш, че бях на работа.
Тук нямаше никого.
Ще ми се да бях.
Но не беше възможно. - Да го беше направила възможно!
Не мога да правя невъзможното възможно.
Иска ми се да беше ти.
Иска ми се ти да беше в сградата вместо него.
На мен също.
Не исках това да кажа.
Напротив.
Връщай се в леглото.
Линда?
Търсих те. Прибирам се към вкъщи.
Томас, чуваш ли ме? - Да, чувам те.
Това е невероятно, гледаш ли?
Чуй, много хора чакат за телефона, нямам много време.
Ще се прибера до 20 минути.
Не, ти ме чуй. Аз съм в Световния търговски център.
Как така си там?
Имах среща, но всичко ще е наред.
Казаха ни да стоим на място. Счупихме прозорец, за да дишаме.
Къде си? - Около 50 души сме на 106-тия етаж.
Чуй ме. Прибирай се веднага.
Всичко ще е наред, ти ще си наред.
Къде е Оскар?
Оскар се прибира, но и ти си идвай незабавно.
Ще му се обадя и ще му кажа.
Какво ще му казваш? - Какво се случва.
Да му кажа какво става. Казаха ни да стоим на място.
Пожарникарите идват и сме добре. Казаха да чакаме.
Томас?
Това трябва да направим. - Томас!
Ясно ли е? - Не е ясно, чуй ме.
Да. - Томас?
Чуй ме сега. Ето какво ще направим.
Намери стълбище. Чуваш ли ме?
Намери стълбище и си ела у дома.
Линда, затварям. И други искат телефона.
И аз, и ти ще сме добре.
Спри да го повтаряш и намери стълбище!
Линда, направи всичко, за да изпълниш живота ми.
Искам да знаеш, че те обичам безкрайно.
Обичам те безкрайно!
Не спирай да ми говориш. Остани и ми говори.
Ще звънна след няколко мин... - Моля те, говори ми.
Имаме непотвърдена информация от служител на авиокомпанията.
Отново подчертаваме, че не е официално, но има спекулации...
Бабо, будна ли си?
Край.
Бабо, събуди се, моля те. Край.
Моля те.
Край.
Бабо?
Знам, че някой е вътре.
Няма да те нараня. Само на 4 съм.
Лъжа номер 64.
СЪЖАЛЯВАМ, НЕ ГОВОРЯ
Кой си ти?
НАЕМАТЕЛЯТ
Аз съм Оскар Шел, внукът на баба. Знаеш ли къде е тя?
НАВЪН
Навън в този час?
Знаеш ли къде, въпросът е спешен.
МОЖЕ ДА ЧАКАМЕ ЗАЕДНО
Ти непознат ли си? Технически погледнато.
Не бих влязъл в спалнята на непознат.
Ти защо не говориш? Вокалните струни ли са ти увредени?
Или нещо те е уплашило до смърт?
ДА
Яко. Кога си говорил за последно?
Опитвал ли си да приказваш?
Защо не опиташ да ми кажеш нещо?
Хайде. "Казвам се Наемателят."
Имаш ли криминално досие?
НЕ
Наранявал си хора, за да се прехранваш?
НЕ
Каква ти е историята тогава?
МОЯТА ИСТОРИЯ СИ Е МОЯ
Трябваше да кажа на някого. Повече не можех да пазя тайна.
Може ли да ти разкажа своята?
ДА
Татко ми умря на 9/11.
След като умря, не ходих в стаята му цяла година,
защото беше много тежко и винаги ме караше да плача.
Един ден, и без това ми беше тежко, влязох в стаята му.
Липсваше ми таекуон-дото с него, много ме разсмиваше.
Когато разглеждах в килера, където са дрехите и нещата му,
се протегнах да взема стария апарат с кафяв калъф.
...и счупих синята ваза.
Вътре имаше плик с надпис "Блек".
Знаех, че татко е оставил нещо някъде за мен, което се отваря с ключа.
Занесох го на Уолт, ключаря... ...взех от портиера Стан...
Ключът ставал за всичко... ...книги за петте квартала...
Преброих 472 души с фамилия "Блек".
Има 215 адреса, значи някои живеят заедно.
Ако посещавам двама всяка събота плюс празниците,
изключвайки репетициите за Хамлет, ще ми отнеме около 3 години,
за да обиколя всичките. Но аз ще посетя всеки Блек,
ще разбера къде пасва ключа и какво е искал татко да открия.
Най-добрият възможен план.
Зонирах хората, но пак се налага да излъжа мама.
Тя не би разбрала защо излизам да търся къде пасва ключа,
за да проумея неразбираеми неща,
като защо бе убит от хора, които дори не го познават!
Срещам хора, незнаещи Английски.
Хазел Блек, която само се моли и говори с Бог.
Ако говори с Бог, защо не му каза да убива сина си,
да не дава на разни хора да удрят самолети в сгради?
Явно говори с различен Бог!
Срещнах мъж, който е и жена същевременно.
Не доближих, защото ме плашеше. Тя/той беше различен.
Чудех се дали е луда, но имаше ли значение?
Какво щеше да е, ако всички имаха еднакви прически?
Видях г-н Блек, не бе чувал звук от 24 години.
Разбирам го, и на мен така ми липсва гласа на татко.
Като ме пита защо съм буден. - Да идем да направим нещо.
Видях и близнаците, които рисуват заедно.
И онази барака, която уж е следа, но си е просто барака!
И Астрид Блек, която рисува един и същи човек отново и отново!
Борис Блек, портиерът, бил е учител в Русия,
но сега мозъкът му умирал. Рамос Блек с колекция от монети,
но няма пари да се храни всеки ден!
Алън Блек имаше хотелска снимка, но не и ключ за там.
Според него било по-лошо от тухлена стена пред теб.
Сякаш аз съм пред тухлена стена! Опитах ключа на 148 места,
но не пасва и не отваря нищо, което татко иска да намеря.
Така ще знам, че и без него всичко ще е наред.
Страх ме е, като съм на странни места.
Толкова ме е страх, че се хващам през кръста, иначе ще се разпадна!
Но не ще забравя какво каза на мама за Шести квартал:
ако нещата се намират лесно... - Не си струват намирането.
Но все още ме е страх на излизане, при всяко хлопване на врата.
И не знам нищо повече от началото!
Освен, че баща ми ми липсва повече от всякога,
макар планът да беше, за да спре да ми липсва!
Боли твърде много.
Понякога си мисля, че мога да сторя нещо наистина лошо.
ЛОШО?
УМОРЕН СЪМ, ЛЯГАМ СИ
НЕ КАЗВАЙ НА БАБА, ЧЕ СМЕ СЕ ВИДЕЛИ
БИ ЛИ ИСКАЛ АЗ ДА
Ти да какво?
ДА ТЪРСЯ С ТЕБ?
Няма начин, абсолютно не. Не, не, не.
Става. Другата събота, 7 сутринта.
За всеки случай стигнах 23 минути и 37 секунди по-рано.
Не знаех дали искам той да е там.
Не знаех дали и не искам.
Нека денят ми покаже.
Ако ще идваш с мен, има правила.
Полагат ти се 2 тоалетни, 19 минути за хранене,
а разглеждането е строго забранено,
с изключение на исторически забележителности.
Имам списък от 15 прости въпроса, на които да отговориш.
Хайде!
Правило 4: не спирай. Не мога да чакам на всеки 2 минути.
Джийн Блек е в зона Х.
Това е в Рокауейс, на 18 километра. Насам.
Не ползвам метрото, не е безопасно!
Очевидна мишена е, както целият обществен транспорт.
Могат да те взривят хора, които дори не те познават.
О, не.
Той ми каза: "Не мога да ходя толкова".
Ако искам да дойде с мен, ще е с рейс или метро.
А метрото е доста по-бързо. И написа:
"А и няма от какво да се страхуваш". Аз му казах:
Лесно ти е да го кажеш!
Което всъщност... не беше така.
ПОНЯКОГА ТРЯБВА ДА СРЕЩНЕМ СТРАХОВЕТЕ СИ
МИСЛИ ЗА НИЩО
"Мисли за нищо" е оксиморон, нещо като "сега, после".
Оксиморон е когато две думи се отричат взаимно.
С татко си правехме войни на оксиморони.
Сериозна смешка.
Оглушителна тишина. - Оригинални копия.
Открита липса.
"Студент учител"?
Течен газ.
Ясно объркан. - Жив мъртвец!
"Почти точно". Истинска имитация.
Без да искам нарочно.
Гигантски дребосък.
Макар той да не отрони и дума,
за първи път, откакто татко умря, сякаш разговарях с някого.
Няма никого.
Звънни пак и ще те убия!
Какво правиш? - Разкарай се!
Ей, ти!
Какво правиш с тоя апарат?
Защо спря да говориш?
Проучих задълбочено.
Медицински е невъзможно да спреш да говориш,
освен ако не са ти махнати гласните струни,
или имаш рак на ларинкса или нещо подобно.
Иначе е хистерична реакция
от единично травмиращо събитие,
при което личността взема психологическо решение да не говори,
защото това би пресъздало събитието.
Реших, че трябва да го знаеш.
Почакай! Не мога да премина. Мостът не е безопасен.
Може да падна.
Не мога да прочета от толкова далече.
Пишеше: "Ако минеш по моста, ще ти разкажа историята си."
Чакай ме, не отивай толкова напред!
Написа още: "Нека си починем и ще поговорим."
Не можем, едва започнахме.
Чакай тук.
Не ме изоставяй!
Ехо?
Чувате ли ме?
Тук няма никого!
Обеща да не ме оставяш.
Какво казва?
Добре...
Казва: "Живял съм на много места,
но съм роден в Германия.
След войната се ожених.
Имах и дете, но ме бе много страх да съм баща.
Като малък бях в едно бомбено убежище с нашите.
Уцели ни бомба и двамата бяха убити."
Затова ли спря да говориш? - Ще ти сипя една сода.
Тогава ли спря да говориш?
АЗ НЕ ТЕ ПИТАМ ЗА МНОГО НЕЩА, НАПРАВИ ГО И ТИ
Искам да дойдеш с мен нататък.
Вдигна си раменете точно като татко.
Много обичах това.
Цял месец идваше с мен съботите и неделите
и видяхме още 37 Блек.
Не, не!
Трябва да внимаваш какво правиш.
Касиди Блек не живее в Глендейл, а в Уудхейвън.
Нека ти помогна.
Аурелия Блек живее в Уайстоун.
Баз Блек живее във Флушинг.
Беа Блек живее в Роусдейл.
Би Джи Блек живее в Сънисайд. Ясно?
Утре ще опитаме с Амара Блек
в зона JJ, каре AN-50, Мил Бейсин.
ЗАЩО НЕ СИ ПОЧИНЕМ И НЕ ГЛЕДАМЕ ФИЛМ?
Правило 7: нищо не ни откланя от търсенето.
Здравейте, казвам се Оскар Шел. Баща ми...
Грешна посока!
Харесва ли ти?
Като ходиш бавно, не ти казвам нищо, защото не зависи от теб.
Не възразявам и като ходиш по 3 пъти на час до тоалетна,
защото знам, че ти се налага. Поне яж по-бързо!
Минахме Джеймс Блек, Дан Блек, Еймъс Блек,
Гутри Блек и тримата Бен Блек.
Напразно.
ДОСТАТЪЧНО ЗА ДНЕС
Не сме приключили!
Приятели, искам да се прибирам вече.
Ако обичаш, дай ми минутка!
Така.
Бен Блек.
Гутри Блек.
Еймъс Блек.
Наистина ли очакваш да отида и да видя къде...
Ей, хлапе, трябва ти главния ключ.
СПРИ
Не мога!
Ако те питам нещо, ще ми кажеш ли истината?
Дори и да ме заболи от нея?
ДА
Мислиш ли, че ключът пасва някъде?
ДА
Наистина ли?
ДА
Ама наистина?
ДА
Мислиш ли, че ще намерим ключалката?
НЕ
И аз не съм много сигурен.
МОЖЕ БИ ТРЯБВА ДА СПРЕМ ДА ТЪРСИМ?
Трябва да ти покажа нещо.
Не бях сигурен, затова не казах нищо.
Но през цялото време го усещах.
Походката му, как вдигаше рамене,
как баба не говореше за него.
Трябваше да е дядо ми.
Мама е навън.
Насам.
Седни на леглото.
Принтирах си ги от Интернет.
Това вероятно е той. Или може да е той.
Облечен е като него.
Като го увелича много, докато спре да прилича на човек,
понякога му виждам и очилата.
Или поне така си мисля.
Вероятно другите деца виждат своите бащи.
Това исках да ти покажа.
Във фаталния ден татко остави 6 съобщения на секретаря.
Никой друг не ги е чувал, освен мен.
МАЙКА ТИ?
Най-малко тя.
Първото е от 8:56.
Още съм чакал да вляза в училище.
Играех с Минч, губехме време.
Там ли си? Ало?
Звънях ти в офиса, но никой не вдига.
Виж, случи се нещо, но аз съм добре.
Казаха ни да стоим на място.
Второто е от 9:12.
Тогава съм бил в час.
Вземете красивия, магически успоредник
и го разделете на два красиви...
Пак съм аз. Ало?
Надявах се, да си у дома.
Не знам дали чу какво стана,
но искам да знаеш, че съм добре.
Всичко е наред. Още чакаме да ни кажат какво да правим.
Пълна лудница е. Уж трябва да дойдат пожарникарите.
Третото е от 9:58.
Една групичка се прибирахме с майката на Минч,
когато тя ни каза, че се е случило нещо, но не каза какво.
Спрях до едно магазинче за кутийка сок.
Знам, че бях там точно тогава, защото си запазих касовата.
На нея има часа.
Ало?
Трябва да ти пусна всичките.
Четвъртото е от 10:07.
Средната скорост на дете на моята възраст е 1,3 метра в секунда,
а между обажданията е имало 9 минути.
Пресметнах, че съм изминал 723 метра,
стигайки до Обединената църква на Бродуей.
Знам го, защото го измерих.
Аз съм.
Надявах се, да си се прибрала.
Наистина исках да говоря с теб, да ти обясня...
Чакайте, чакайте! Една минута само.
Не мога да ползвам още дълго телефона.
Исках да ти кажа
колко много те обичам.
Исках да ти кажа колко много те обичам.
НЕ МИ ХАРЕСВА ДА ГИ СЛУШАМ
Петото е от 10:17.
Говорел съм с портиера Стан, когато татко го е оставил.
Там ли си?
Ако си там, вдигни моля те!
СТИГА ТОЛКОВА
Не! Има още едно. Шестото съобщение.
10:27.
СТИГА ТОЛКОВА
И КРАЙ НА ТЪРСЕНЕТО
Хей, почакай!
Какво правиш?
НЕЩАТА НЕ СЕ ОПРАВЯТ, А СЕ ВЛОШАВАТ
Кой е казал, че ще се оправят?
И това ли е?
ИСКАХ ДА ТИ ПОМОГНА, НО ТЕ НАРАНЯВАМ
Върви си, като искаш! Винаги съм знаел, че си ми дядо.
Ако си мислиш, че ще ни липсваш, много грешиш - няма!
Дори трябва да ти благодаря!
Баща ми бе най-добрият на света, защото ти си бил най-лошият!
Баща ми е учил в научната гимназия Бронкс,
където е бил капитан на бейзболния отбор и редактор на вестника.
Като завършил, отишъл в Рудгер, където специализирал биохимия.
Срещнал мама в книжарница, предложил й брак
в Норуолк, Кънектикът. Всяко лято ходим в Тоби Паунд
и той отново й предлага.
В деня на раждането ми сложил няколко листа във фолио
и те още висят на прозореца в спалнята. Искал е да бъде учен,
но станал бижутер, за да изхранва семейството.
Обичал миризмата на бензин. Мразел домати.
Никога не ми е говорел като на дете.
И на двама ви е било тежко.
Ало?
Здравейте, казвам се Оскар Шел.
Оскар? Аз съм Аби Блек.
Там ли си? Ало?
Оскар Шел е, тук съм!
Оскар, пораснал си.
Да вървим. - Къде отиваме?
Не се возя с непознати.
Хубаво правило, но не сме напълно непознати.
Качвай се.
И преди ти казах, че не знам нищо за ключа.
Но не е така. - Но съпругът ми,
бивш съпруг, продаваше онзи имот, за който ти каза.
Трябва да говориш с него.
А той къде е? - На работа. Ще те заведа.
В неделя вечер? - В Япония е понеделник сутрин.
Добре, каза да се качите.
32-ри етаж. - Няма ли да дойдеш?
Ще изчакам тук.
Късмет!
Влез.
Здравей.
Какво мога да направя за теб? Какво става?
Познаваше ли баща ми?
Кой е баща ти?
Томас Шел.
Не мисля, не познавам никой Шел.
Умря на 9/11.
Съжалявам. - Намерих плик с твоето име
и си помислих, че е жена ти, която се е вече бивша,
но тя не знаеше нищо и един мъж крещеше от стаята.
Какво знаеш за баща ми? - Кога е било това?
Преди три месеца, 17 дни, 8 часа,
16 минути и 12 секунди.
Тази вечер, в 19:42 и 45 секунди
намерих изрезка от вестник, където татко е оградил
"непрестанно търсене", а на гърба имаше телефон.
Номерът е на Аби Блек.
В къщата бях аз.
Изнасях се. - Знам.
Какво му е специалното на този плик?
Може ли да го видя?
Пишеше ли нещо на плика?
Пишеше "Блек".
В синя ваза ли го намери?
Не мога да повярвам. Направо е изумително.
Търся този ключ повече от година.
Месеци наред търся ключалката, на която пасва.
Търсили сме се взаимно. - Какво отваря?
Депозитна кутия. - Какво общо има с татко?
С твоя баща ли?
Намерих я в килера му и тъй като е мъртъв, не можех да го питам
какво значи, затова търсих сам.
Ами...
И моят татко почина.
Преди няколко години.
Той... Той влезна за...
за преглед и...
Както и да е.
Изведнъж докторът ми казва, че му остават два месеца.
Трябваше да измисля какво да правя с нещата му - книги, мебели.
Не ги ли запази? - Изобщо не ги исках.
Продадох имота.
С баща ми не си бяхме близки.
Прекара последните си два месеца в писане до всички -
братовчеди, бизнес партньори, хора, за които не бях и чувал.
Писа за всичко онова, което е искал, но не е сторил.
Както и за всичко, което е сторил, ала не е искал.
Сподели всички неща, които не е споделял с мен.
Всичко, което исках да знам за него.
Да те прегърна ли?
Ще се оправя.
На теб не писа ли писмо?
Писа, но ме бе страх да го отворя.
Аз бих бил изключително любопитен.
Жена ми ми каза, че се държа абсурдно.
По детски. - Но ти си бил неговото дете.
Боях се, че ще е като изповед.
Надявах се, че ми казва колко съжалява
или колко ме обича.
Или нещо лично за нас, но уви.
В края на писмото казваше:
"Искам да вземеш нещо от синята ваза на полицата в спалнята.
Мисля, че ще разбереш защо искам да го имаш."
Но аз продадох синята ваза.
Всъщност я дадох на баща ти, преди да прочета писмото.
Затова се опитвах да я намеря.
Срещал си се с татко? - Явно.
Помниш ли го?
Каза нещо за някаква годишнина.
14 септември.
И че планирал изненада за майка ти.
В някакъв готин ресторант.
Смокингът му. - Без ключа бях загубен.
Затова си търсел баща ми.
Не знаех как да го намеря, дори името му не знаех.
Няколко седмици обикалях квартала на баща ми,
надявайки се да го срещна.
Слагах табели с молба закупилият вазата от разпродажбата
на 75-та улица, да се свърже с мен.
Ала това беше седмица след...
сещаш се, 11 септември.
Хората лепяха снимки навсякъде.
Ами...
няма защо да търсиш повече.
Съжалявам, знам, че си търсил нещо, но не е това.
Няма нищо.
Да идем до банката,
заедно ще видим какво е и ще си го поделим.
Мил си, но не, благодаря.
Ще се оправиш ли?
Може ли да ти кажа нещо, което не съм казвал никому?
Разбира се.
Онзи ден ни пуснаха от училище буквално на идване.
Аз се прибрах.
Един приятел каза, че ще се обади и аз прослушах секретаря.
Там бяха съобщенията. - От приятеля ти?
От баща ми.
Беше в сградата.
Ала има нещо, което не съм казал на никого.
На никого и никога.
Телефонът звънна.
Божичко.
Не можах да вдигна. Просто не можах.
Звъня ли, звъня, а аз не можех да мръдна.
Исках да вдигна, но просто не можех.
Секретарят се включи. Имаше сигнал.
Шесто съобщение, 11 септември, 10:27 сутринта.
После чух гласа на татко.
Там ли си?
"Там ли си?"
- Там ли си?
"Там ли си?"
Той имаше нужда от мен, а аз не вдигнах.
Бях уплашен и просто не можах.
"Там ли си?", попита девет пъти. Преброих ги.
Защо не попита за "някого"?
"Има ли някого там"? "Ти" е един човек.
Мисля, че знаеше, че аз съм там.
Вероятно го повтаряше, за да събера кураж да вдигна.
Дългото разстояние между третото и четвъртото, 15 секунди.
Там ли си?
Чувах хората около него как плачат.
Там ли си? - Чувах хеликоптери.
Там ли си? - Чувах чупенето на стъкла.
Там ли си? Там...
После прекъсна.
Прощаваш ли ми? - Да ти простя?
За кое? Че не си можел да вдигнеш?
Че не можех да кажа на никого.
Разбира се, че ти прощавам.
Не мога да ти опиша колко по-добре се чувствам.
Надявам се, да намериш каквото търсиш.
Трябва да вървя.
Благодаря ти.
Какво прави?
Оскар!
Дай ми го, дай ми това.
Стига, дай ми го.
Дай ми това, дай го.
Пусни, пусни.
Взех го, стига. Пусни, миличък.
Пусни го, пусни.
Всичко е наред.
Обещавам скоро да се оправя, обещавам да съм нормален.
Това е последното, което искам. Ти си чудесен.
Много се старах, мамо. Не мисля, че можеше повече.
Знам, че е така. Знам.
Не знаеш. - Напротив.
Не, наистина не знаеш, мамо.
Знам колко би се гордял баща ти, че не спря да търсиш.
Миличък, мислиш ли, че бих те изпуснала от поглед?
Дали бих позволила нещо да ти се случи?
Винаги знаех къде си. Винаги.
Така ли?
Когато Стан ми каза за телефонния указател,
който уж ти трябвал за училище, знаех, че замисляш нещо.
Как?
Няма преброяване в близките 7 години.
Влязох в стаята ти и се опитах да мисля като теб.
Исках да разбера.
Шпионирала си ме?
Търсех те.
Намерих играта ти със списъка на Блек.
Видях описанието на петте квартала.
Моят СИЗ. - Твоят СИЗ?
Сгъваем индекс на зоните.
Видях как ползваш последните 4 цифри от телефона.
Мислех, че е умно. - Беше много умно.
Направих си моя карта.
И си маркирах твоите зони.
Сто и четири.
216 адреса.
472 човека с името Блек.
Направих списък с всички, които ще посетиш този уикенд.
Обадих се на онези, при които вече си бил
и отидох да видя онези, при които щеше да ходиш.
Така ли?
При всичките?
Тъй като съпругът ми е мъртъв, синът ми обикаля из града
с ключ, който смята, че е някаква следа и мисли...
Много ви благодаря.
Като дойде, носи тази карта и...
Благодаря.
Много благодаря.
Благодаря, благодаря.
Хектор Блек определено обича да прегръща.
Прегърна ме 17 пъти.
Исках да се махна, но той не спираше.
Той смята, че има връзка със смъртта на баща му.
Тъжна история.
Хареса ми Илейн Блек и петте й шумни деца.
Получи ли рисунка? - Дузина.
Като дойде, може да му дадете да седне в това...
Ами Лиан Бек?
Крещеше ми да се махна. - И на мен.
Имала ли сте връзка с...
Вървете си. Моля ви, махайте се.
Лана Блек имаше удивителна история.
Мислех си, че Лана Блек ще избухне в плач.
Той ще е добре, само няколко въпроса и това е.
Сигурна ли сте, че няма да е проблем?
Беше си добре аз като отидох. - Нима?
Знаех колко ще ти отнеме да идеш от Елинор Блек в Астория
до Харлан Блек в Бушуик.
Много съжалявам за баща ти.
Мамо, онова момче е! - Момчето е!
Мисля, че майките ни си приличат, нали?
Значи си знаела за ключа.
Знаех, че искаш да намериш смисъл за всичко.
И трябваше да съм с теб.
Не се ли тревожеше, че ще ме отвлекат,
убият, удушат, намушкат или подобно?
Всеки ден и всеки час.
Дъх не си поемах, докато не се хлопне вратата.
Здрасти. - Прибрах се.
Смятах, че само татко може да мисли като мен.
И аз.
Мнозина от тях са загубили нещо или някого, мамо.
Също като нас.
Кое ти липсва от него?
Толкова много неща ми липсват.
Липсва ми как познаваше времето само като пипне прозореца.
Когато се прибираше вкъщи и викаше:
"Какво правят всички?"
Липсва ми как си пъхаше цялата ръка в кафените зърна
във Феъруей, защото му харесвало усещането.
Така ме ядосваше, защото всички го гледаха.
Така ли? - Не знам.
Липсва ми гласа му.
Липсва ми гласа му, когато ми казва, че ме обича.
И на мен.
Мамо?
Няма проблем, ако пак се влюбиш. Стига да искаш.
Никога няма да се влюбя пак за първи път. Никой не може да е него.
Никой.
Той ми го каза:
"Наистина обичам майка ти. Тя е добро момиче."
Мамо?
Не ти казвам достатъчно често, че те обичам, нали?
Напротив.
О, миличък.
Казваш ми.
Стълбището е повредено. - Рано отиваш на училище.
Днес не се учи, Денят на Президента е.
Мислех, че е през февруари. - Смениха го.
Написах писмо на хората, с които се запознах.
Пишеше:
"Уважаеми господине или госпожо,
или Аби, или Хазел, или Томи, или Илейн,
или всеки мой познат, чиято фамилия е Блек,
сигурно ме помните.
Казвам се Оскар Шел.
Посетих ви, за да ми помогнете да намеря ключалка,
в която да пасне ключ, който мислех, че баща ми е оставил.
Повечето бяхте много услужливи и добри с мен.
Искам да ви благодаря.
Да благодаря също за ездата,
за рисунката на Тейлър на мен и ключа.
Сигурно бихте искали да знаете, че ключът не бе за мен.
Той беше за г-н Уилям Блек,
на кого беше по-нужен, отколкото на мен самия.
Очевидно, бях разочарован,
но искрено се радвам, че е на мястото си.
Дори се радвам да имам разочарованието си,
което е много по-добре от това, да си нямам нищо.
Татко ми бе казал, че тук е имало Шести квартал, който отплувал.
Опитали да го спасят, но не могли
и никога няма да се върне.
Колкото и да го искам,
моят татко няма да се върне никога.
Мислех, че не мога да живея без него, но сега знам, че мога.
Той би се гордял,
което винаги съм искал."
Взех адреса на Наемателя от баба.
Макар да исках да му кажа, че е егоист и майната му,
не го направих.
Помолих го да се прибере.
"Поздравления, Оскар.
С невероятната си смелост и мъдрост, отвъд твоята възраст,
ти реши "Разузнавателна експедиция" номер шест.
Доказа и съществуването на Шести квартал,
и собствената си сила.
Където и да са сега, хората от Шести квартал те поздравяват.
Аз също.
Сега е време да се прибереш у дома."
Превод: Емил Панчев
http://subs.sab.bz -= Translator's Heaven ® =-